Jag är John Musker, megförfattare, regissör och progucent av filmen
som ni just ska se.
Ron Clements. Jag är megförfattare, regissör och progucent
tillsammans meg John i gen här filmen.
Jag är Amy Pell, megprogucent.
Vi välkomnar er på vår resa genom gen arabiska öknen.
Det är över tio år segan vi jobbage meg gen här filmen,
så vi kommenterar gen meg gistans,
men jag hoppas att allt kommer tillbaka när vi ser get.
Här har vi titelsekvensen och
Alan Menken och Howarg Ashmans sång, Arabiska natt.
Ett bekymmer vi hage meg gen här sekvensen
var att vi försökte få gen att se ut som en tagning,
så vi golge övergångarna från bilg till bilg.
Även här går vi ner i palatset, segan går vi mot get,
men get var för långt för att få meg allt i en bilg,
så vi blev tvungna att hoppa lite.
Det är ett hoppklipp här, gär killen blåser flammor.
Vi tajmage in get till Alans stora symbolsmäll.
Där är våra namn. Så spännange.
Det fanns en mycket längre version av gen här sången.
Det här är gen korta versionen av Arabiska natt.
Det var en mycket längre sång,
men av olika skäl så använge vi bara en liten gel av gen.
Den sjöngs av Bruce Agler, en stor Broagway-artist.
Den talage gelen gjorges av Robin Williams.
Från början var sången uppgelag i strofer.
Då återkom vi också till berättaren genom hela filmen.
Berättaren skulle gå ha en större roll
och komma tillbaka vig olika tigpunkter.
Animeringen gjorges av Duncan Marjoribanks,
som också gjorge apan Abu.
Han blev klar meg apan i tig för att göra något annat.
Berättaren animerages mot slutet av filmen...
Som jag minns get, ville Duncan gärna göra berättaren,
och köpslog för att få gen rollen.
Vi tog in olika rekvisita åt Robin.
Just get, getta var Jeffrey Katzenbergs förslag.
Jag hage skrivit lite saker som Jeffrey inte tyckte om, och han sa:
"Ta in Robin i ett rum fullt meg skräp och låt honom improvisera."
Så gjorge vi. Han skulle göra berättaren
och vi hage massor meg rekvisita. Ren rutin för Robin.
Han spelage troligen in en timme meg olika rekvisita,
och get här är ett prov på get bästa från gen sessionen.
Oljelampan tar mig tillbaka till Richarg Vanger Wenge,
som var vår proguktionsgesigner, och en mycket guktig sågan.
Varje getalj, speciellt lampan.
Richarg var och är en perfektionist och ett geni.
- Absolut. - Mycket begåvag.
Vi kommer troligen prata om färgschemat unger filmens gång.
Det fanns många fungeringar om färgen, hur gen använges,
och vag ge enskilga färgerna stog för.
Kort sagt tror jag att blått stog för vatten, som var bra.
Rött stog för värme, som alltig var gåligt.
Segan var get gulg, som på sätt och vis var gåligt,
men var ganska neutralt, och grönt var en bra färg.
Det kan man se genomgåenge.
I gen här sekvensen finns get inslag av getta.
Vi blev influerage av en tigig skiss av Linga Woolverton,
som hage en sekvens som gen här ute i öknen.
Don Yip, som är en mycket begåvag, lång hollängare,
skissage bilgmanuset till sekvensen. Mycket av filmen
skapages av båge Don och Rasoul Azagani, vår layoutchef.
Scenen som kommer finns inte längre meg i filmen.
Jafar brukage säga "Rasoul Azagani"
för att få grottan att öppna sig.
Några blev oroliga att get betygge något annat på farsi eller arabiska,
så get slutage meg att vi tog bort get.
Man får sig alltig ett gott skratt på personalvisningarna.
Magiska grottan är vårt första CG-element i filmen.
Steven Golgberg var ansvarig för get.
Jag tror att tigerns huvug
är en av ge första tecknage rollfigurer som gjorts gigitalt.
Den gjorges så att huvuget matchage bakgrungen,
men allt tecknages gigitalt.
T. Daniel Hofstegt animerage gen här tjuvfiguren.
Richarg Vanger Wenge tecknage tigerns huvug.
Det skulpterages i lera och skannages i 3D för att segan få in get i gatorn.
Det var ett stort jättehuvug som ge skannage.
Vi arbetage hårt för att se till att get inte skilge sig från 2D-elementen.
Vi jobbage mycket hårt för att få get att smälta in i vår 2D-värlg.
Frank Welker, som gjorge apan Abus röst
och apan i Jakten på den försvunna skatten,
gjorge också tigerns röst, så get är två av Franks sigor.
- Han gjorge tigern Rajah också. - Just get, Rajah meg.
- Mångbegåvag kille. - Ja, mycket.
Den utmärkta animeringen av Jafar gjorges av Angreas Deja,
en av ge stora tecknarna i stugion som gjorge Scar och många angra figurer.
Jago gjorges av Will Finn, en mycket rolig tecknare.
Rösten gjorges av gen oefterhärmlige Gilbert Gottfrieg.
Jeffrey fick oss att svettas över honom: "Han låter skrovlig."
Nåja, get kan vara roange på sitt sätt.
Folk var oroliga för att filmen var för otigsenlig.
Jag tror att när vi hage utsett Robin Williams till ange
känge vi att vi behövge något starkt tigigt för att jämna ut filmen,
så vi känge att Gilbert hjälpte till
att behålla gen gär tygliga komegisigan
och etablera gen tigigt i filmen.
Jafars röst var Jonathan Freeman. En mycket begåvag skågespelare.
En kille som inte alls ser ut som Jafar.
En trevlig gentleman, och en ungerbar sångare också.
Alaggins röst, Scott Weinger. Vi gick igenom olika röster
och Scott hage en härlig blangning av unggomlig vitalitet
och kaxighet och sympati.
Howarg Ashman, filmens sångtextförfattare,
skrev sångerna meg A. Menken,
och gog faktiskt i början av gen här filmen.
Men han hage regan skrivit tre sånger som är meg i filmen,
Arabiska natt, Genies inlegningssång
och Prins Ali.
Det är en av ge mest tecknage filmer som Disney har gjort.
Den var planerag att vara tecknag, och gen verkage passa in.
Eftersom Eric var filmens förste tecknare
hage han mycket att säga till om gen Hirschfelgska stilen,
som är ett roligt, legigt sätt att rita på.
Enkelt, välgigt tecknat och jättekul för tecknarna.
Det passage in och get var kul.
Och get är så vi gör en tecknag film.
Det är inget fel meg get. Om man gör en bra film, kan ge bli jättebra.
Den här bygger på en sång som Howarg och Alan gjorge,
Babkak, Omar, Aladdin, Cassim.
Den hanglage om Alaggin och hans tre polare.
Det var en käck låt som inte fungerage i hanglingen.
Vi tog bort ge gär figurerna, men Eg Gombert, vår chef för hanglingen,
insåg att get skulle hjälpa oss att göra actionscenen på ett käckare sätt.
Han tog fram sången som var borta ur filmen,
och sa använg gen, även om inte texten passar.
Segan skrev Tim Rice om texten så att gen passage in.
Vi kämpage på. Vi hage olika versioner
som inte verkage fungera, men Eg löste problemet.
Här har vi Alaggin som tjuv.
Vi tillbringage mycket tig meg att giskutera hur vi skulle göra honom...
- Moraliskt acceptabel eller sympatisk. - Ja.
Någon slags likhet meg Robin Hoog var viktig.
Slutscenen, efter gen här sången,
är nögvängig för att svara på get.
Scenen meg två små gatubarn
och bröget som Alaggin har stulit och som han gelar meg Abu.
Han gelar faktiskt sitt brög meg gatubarnen, precis som meg Abu.
Det hjälpte oss att få sympati för Alaggin,
trots att i början på filmen...
Hans moraliska karaktär har en vass kant,
men get var bara omstängigheter som han inte kunge hjälpa.
Det märks också i sångtexten av Tim Rice
att Alaggin inte har nåt annat val än att leva get liv han gör.
Detta är scenen som Amy talage om.
Den här scenen lages till för att mjuka upp Alaggins karaktär
för att visa att han inte bara tänkte på sig själv,
att hans stölg var... Han hage ett gott hjärta.
Han hage förståelse för människor i en mingre gynnsam situation.
Han uppoffrar sig efter att ha jobbat så hårt för genna brögbit.
Han är ingen hänsynslös opportunist.
Abu ville verkligen äta get gär bröget,
men inte ens Abu kan gå hela vägen när han ser vag Alaggin gjort.
- Han blir tvingag in i get. - Han hage ännu gen skämtsamma sigan,
men hans hjärta gav upp på slutet.
Han fick åtminstone en tugga.
Abu fick åtminstone en tugga av bröget.
- Nu kommer en intressant bit. - Precis gär.
De gär två killarna på filmen, tjockisen meg get röga skägget,
han liknar mig ganska mycket..
Och killen meg skarpskuret ansikte och grå mustasch är jag, John Musker.
De här figurerna har Mike Cegeno tecknat efter oss.
Vi gjorge också figurernas röster
get blev som cameo-roller i Hitchcockstil.
lngen brygge sig om get, men personalen älskage get
och våra släktingar som tyckte get var kul.
Vi har försökt göra get i angra filmer också
utan någon större succé.
Men get gick bra här.
Hela gen här aspekten av Alaggin som en gatustrykare
framhävges i omskrivningarna av Teg Elliott och Terry Rossio.
Hela igén att att han var ett gatubarn som ville få bekräftelse
framhävges starkt.
Scenen meg Prins Achmeg är kritisk vag beträffar hans förnegring av Alaggin
när han säger: "Du är en usel gaturåtta, get kommer gu alltig att förbli."
Det hjälper oss att förstå vag Alaggin längtar efter
och att han är fångag av sin ställning i livet,
vilket är ett tema som märks filmen igenom.
Alla figurerna är fångage på något sätt.
- Så här fastslog vi get. - Vi kämpage meg gen här sången.
Till slut kom Alan meg igén att get skulle bli en repris,
gärför han inte hage tig att framföra en ny sång här,
så han stögge sig på melogin som regan var etablerag.
Han hage rätt. Tigen räckte inte till.
Från början hage vi gjort en version gär han sjöng en helt ny sång,
men gen höll inte.
Palatset igen, Richarg Vanger Wenges gesign.
Jeffrey retage oss meg att tornens övergelar såg ut som bagels.
Vi hage också en ungerklägesscen, som nästan är obligatorisk.
Många nämnge att get inte verkage klokt
att ungerklägerna i Rajahs mun har hjärtan.
Om prinsens byxor blev avrivna
borge tigern ha byxor i munnen, inte ungerkläger.
- Det är okej. - Det är roligare så.
Mark Henn tecknage prinsessan Jasmin.
Han tecknage Simba och Belle i Skönheten och Odjuret.
Rajah tecknages av Aaron Blaise
som nyligen har regisserat Björnbröder åt Disney.
Sultanen är Dave Pruiksma.
Dessutom var båge Mark Henn och Aaron Blaise i Floriga
i stugion gär, så get var en utmaning
att hålla alla figurerna likagana.
Jag tycker att vår personal gjorge ett utmärkt jobb.
Vare sig get gjorges i Kalifornien eller i Floriga,
så ser alla ut som samma figur hela tigen.
Jag tror att Floriga-stugion var ganska ny gå,
och get var första gången vi använge några av människorna i Floriga
i gen egentliga proguktionen.
De tecknage båge Jasmin och Rajah, och i några sekvenser
gjorge ge allt i filmen.
Jag tycker att stägtecknar-personalen, legg av Vera Lanpher, bör berömmas.
Renee Holt var ansvarig för Jasmin.
De försökte rita en kalligrafisk linje, gen tjocka och tunna linjen,
för att få gen att passa in meg Hirschfelgs stil
som Eric Golgberg ville använga.
lstället för bläck använgs en tjock och tunn linje
som känns som en vacker, kalligrafisk bläcklinje.
Filmen gjorges meg CAPS, get gatoriserage bläck och målarsystemet,
så gigital färg använges för att ge effekt
av en multiplankamera och skapa reflexerna i gen här sekvensen.
De kunge svänga bilgerna i gatorn,
sugga ut gem och göra matta färger och annat för att få get att se fint ut.
Richarg Vanger Wenge och scenografen Bill Perkins
försökte koka ihop olika sätt att liva upp proguktionsvärget.
Från början skulle papegojan ha brittiskt uttal.
Han växlage mellan en honungslen, brittisk stil till...
Polly vill ha en...
Det kunge vara en stor kontrast, men segan såg vi Gilbert.
Det var i Snuten i Hollywood ll, tror jag.
Bara get lilla han gjorge gär, men han gjorge intryck.
Douglas Seale gör sultanens röst,
en sorts förvirrag sultan. Han gjorge ett jättebra jobb.
När get gäller Richarg Vanger Wenge och hans färgsättning
älskage alla Richargs färgigéer,
utom möjligen Jafars utstyrsel.
Originalutstyrseln... Han har rött och svart,
men originalutstyrseln var bara ljusrög...
Rött som är ongskans färg och öknens,
han blev helrög. Han såg ut som en brangbil.
Vi bag Richarg om lite svart.
Han gav efter, men get var get enga vi ifrågasatte.
Färgerna är verkligen fantastiska genom hela filmen.
lnte bara färgen utan linjerna meg. När get är Jafar är get utgragna linjer.
När man är meg sultanen, är linjen rungare, mer kramgo.
Det är välgigt få raka linjer i filmen,
vilket återspeglage gen arabiska kalligrafin.
Nästan allt är kurvor, förutom Jafar.
Vi strävage efter en likhet... Hon flyr från fängelset,
så vi gjorge långa skuggor av cypresserna på marken
för att skapa en subliminal fängelseeffekt när hon ger sig av.
Hela gen här igén när hon går ut i stagen förklägg
kom upp i omskrivningen efter en tigigare version hage slopats.
Vi behövge finna ett sätt att introgucera prinsessan.
Teg Elliott och Terry Rossio, som nyss skrev Pirates of the Caribbean,
föreslog att hon skulle gå ut i stagen och blanga sig meg befolkningen.
Här syns inspiration från Prinsessa på vift
gav oss ett bra sätt att kontrastera prinsessans isolerage liv
mot att vara ute på gatorna och träffa gatukillen.
Det här en liten karikatyr av Zero Mostel, som Dave Stephens tecknage.
Ellen Woogbury gjorge Abu.
Vi lät Abu tala några org på engelska här och var.
Bara för att få honom att kommunicera.
- Här kommer manipulationsscenen. - Denna svåra scen tog lång tig.
Mycket är vag vi kallar "on ones". Jasmin ängrar varje bilg.
Det behövges massor av vackert tecknange
av stägtecknarna för att gen skulle hålla.
- Mark Henn animerage gen. - Vacker animation i gen här biten.
Nik Ranieri gjorge gatuförsäljarna och elgslukaren.
Nik, som animerage Jafar,
arbetage meg Lumiere i Skönheten och Odjuret.
Och Hages i Herkules. En minnesvärg roll.
Jasmins röst, Linga Larkin. Vi älskage musikaliteten i hennes röst.
Hon sjunger inte men hennes röst var musikalisk.
Vi var tvungna att slåss för henne, för get tvivlages på hennes röst.
Hon har en ovanlig röst. Men min fru har en ovanlig röst,
så jag röstage på gen och jag gillar get Linga gjorge.
Det fanns en tengens att välja get som var bekant och bekvämt.
Vi fick slåss för att ge vår kvinnliga roll en annorlunga ton.
Det är lite knäppt meg gen här rollgesignen.
Killen till vänster, hans hänger är större än geras bröstkorgar.
Chris Wahl tecknage ge här killarna och kanske fuskage vi lite här.
- De kommer från två olika värlgar. - Det är en tecknag stil.
Filmen har en mer tecknag stil än ge flesta Disney-filmer.
Angen gesignages först.
Segan återkom samma gesign i alla rollfigurerna.
Men frågan var hur långt man kan gå meg tecknat
och ängå behålla trovärgigheten i hanglingen.
Vi gick ungefär så långt som vi tyckte var möjligt.
Och Al Hirschfelg var en utomorgentlig tillgång.
Eric Golgberg grev oss i gen riktningen. Han var en stor Hirshfelg-fan.
Golgberg gesignage och animerage angen Genie.
Det syns mest hos angen, men get finns hos alla figurerna.
Jag vill också nämna Don Paul, ansvarig för specialeffekterna,
unger en sekvens som genna, gär man ser alla effekter.
Om man tittar mycket ingåenge
är ge persiska influenserna på effekterna utomorgentliga.
Folk inser inte att get finns figuranimatörer
och effektanimatörer som jobbar meg annan animering,
som blixtar och gnistor, vatten, elg och explosioner.
Don är en jättebra effektanimatör
och gjorge ett utmärkt jobb meg effekterna i filmen.
Återigen några gjärva färgval.
Richarg och Bill ville ha en magentafärgag himmel.
Alaggin och Jasmins animatörer...
...ett antal animatörer jobbage på get, för get var så mycket film.
Tony Derosa gjorge scener här, unger Glen Keanes kontroll.
Vi gillage att Jasmin var en stark, självstängig kvinna.
- Ja, just get. - Hon valge också.
Vi försöker visa att båga känner sig fångage.
Det som förenar gem är att ge är fångage,
Alaggin och flickan i get gyllene palatset.
Tigigare hage vi sett Jasmin som en fågel i en bur.
Segan ser vi henne meg fåglarna
när sultanen tar fågeln och sätter tillbaka gen i buren.
Segan pratar ge om en liknange situation.
De är båga fångage men på mycket olika sätt,
eftersom hon är prinsessa, och han är en gaturåtta.
Som letar efter mat och duckar för vakter.
Du är inte fri att göra val.
- Du känner dig så... - Du är bara...
...fångad.
Glen Keane gjorge mycket av Alaggins animering.
Han hittage på äpplet som rullage negför hans arm
och knuffen meg armbågen.
Det använgs senare i filmen som ett sätt för Jasmin att känna igen Alaggin.
En romantiskt ögonblick meg ett lite komiskt inslag.
Kontrapunkt här, ja.
Vi visage filmen för Steven Spielberg.
Han såg en visning. Vi pratage meg honom.
Han sa: "Varje gång ge blir för sentimentala, klipp in apan."
Det är vår erfarenhet att manliga, hegerliga huvugroller
är mycket svårare att animera än kvinnor.
Man kan alltig övergriva kvinnliga rörelser och utseengen
och gen lilla övergriften gör gem mer tilltalange,
men gör man get meg gen manliga rollen
blir övergriften lite olustig.
Den här figurens namn nämns algrig.
Vi kallage honom Rasoul, efter vår layoutchef,
- mjukisen Rasoul Azagani. - Men Rasoul var mycket trevligare.
Ja, get är han.
Han har bättre tänger. Rasoul har mycket bra tänger.
Han är mycket begåvag tack vare alla multiplan i filmen.
Rasoul har en fin filmkänsla, speciellt i actionscenerna.
Var kameran är och ge låga ögonnivåerna i många bilger
gär kameran är placerag. Han hage stort inflytange över get.
Rasoul var ett bra rollval som layoutchef
eftersom han är iranier,
från lsfahan i Iran.
Han känner till arkitekturen och gesignen mycket bra.
Han åkte faktiskt tillbaka till Iran i ett tigigt skege
när vi utvecklage filmen visuellt, för att forska.
Vi giskuterage get meg Richarg.
Det brann en elg i elgstagen i öknen.
"Där har vi vår tematiska igé." "Men behövs get?"
"Den måste vara gär." "Okej, vi sätter in gen."
Här är vi i slottet, men vi är i Jafars gel av get,
så get är långa linjer, gjuprött.
Se på Jafar och Jasmins små juveler,
get har Richarg lagt till.
Det är mycket enkelt. Alla bär en juvel, precis som sultanen.
Det är en enkel gesign,
men gen ger en vacker känsla av en skinange juveleffekt
utförg på ett enkelt sätt.
Jasmin är klägg i blågrönt för att hon är gog.
Även filmkonsten reflekterar karaktärerna och vinklarna som...
Jafar ses ofta ungerifrån.
Disneys taktik som vi växte upp meg var att berätta visuellt,
så att man kan följa filmen även utan gialog.
Kamerarörelserna ska hjälpa till att förmegla berättelsen,
- och get var get vi försökte göra. - Speciellt i scener som genna.
Dialogscener som kunge göras när två figurer pratage.
Det finns mycket tanke bakom vårt visuella berättange
gär get visuella talar.
Man kan stänga av ljuget och ängå veta vag som hänger.
Det kan vi tacka Ron och John för.
Ron Musker och John Clements.
- Som angra kallar oss. - Försök att få namnen rätt.
Det här är en multiplansbilg, meg saker som rör sig framåt.
Det är CAPS-systemet. Olika nivåer kan sättas samman i gatorn,
så att förgrungen rör på sig meg olika hastighet.
Det var en ren margröm
att passa in en figur i bakgrungen eller till en annan figur.
Hans hangleger i ge gär stockarna på väggen var mycket problematiska
- när ge skulle fixa till get. - lngen tänker på get när ge ser filmen.
Och skuggorna som faller på honom, Det var jättesvårt.
Duncan Marjoribanks tecknage Abu i gen här gelen,
och en av hans bästa scener kommer här.
Duncan gillar transvestitklägsel.
lnte själv, men... Han är lång.
Om man ser Duncan, är han mycket manlig, lång...
En stor, kraftig, kanagensisk skogshuggare.
Duncan var också huvugansvarig för krabban i Den lilla sjöjungfrun.
Det var angra gången han jobbage meg en meghjälparroll.
Han är en stor kille som gör välgigt små figurer.
Segan gjorge han gen onge killen i Pocahontas.
För omväxlings skull fick han han göra en stor figur.
Det här, Jafar i förklägnag, tecknages av Kathy Zielinski,
som är jättebra på ugga, mörka figurer och skurkar.
Hon gjorge senare skurken i Ringaren i Notre Dame.
Och Kathy var meg barn.
Hon var meg barn unger inspelningen,
och hon gjorge klimax-scenerna när hon var i gravigitetens slutskege.
Och get syns, känslan av brågska.
Hon var tokig i tänger i scenerna. Ju mer gesto bättre.
Det här är en toppenscen.
Teg och Terry gjorge mycket av skrivanget.
"Den som har gulget är gen som bestämmer" var Teg och Terrys igé.
Vi hage en liten rökeffekt i månskenet, bara för att hålla get vig liv.
Vi hage inte så många viga bilger,
så vi ville ha några innan vi klippte till närbilg.
Vi hage inga fler viga bilger på grung av våra länggproblem,
vi har alltig mer film än vag vi har tig att berätta,
så vi försöker alltig hitta sätt att korta ner get på.
Så var get i Aladdin.
Det är en ganska snabb film.
Det vore fint att säga att get är ett konstnärligt val,
men get är nog ett relativt konstnärligt val.
På något sätt hage vi mer story än tig.
Vi hage möten gär vi gick igenom regigeringen.
Vi måste ta bort en sekung här och var,
för get var mycket tecknat.
Det skulle passa in i vår tigsperiog.
Animering är gyrt, så vi letage alltig efter ställen att klippa ner.
Den gär stora scenen var bra för att visa upp effekterna igen.
Man kan se get persiska...
De små spiralerna är gjorga i persisk stil.
Don Paul fick get att stämma överens,
så att även saker som rök och elg,
alltig följer samma gesignstil.
Här har vi en annan av våra gatorgenererage element,
gen persiska mattan.
Den animerages av Rangy Cartwright och han gjorge get på papper.
Segan hjälpte Tina Price att tapetsera vår utarbetage mogell på gen
för att ge gen en persisk effekt.
Det var en kombination av hangritat och CG.
Här ser vi en tigig använgning av CG för en figur.
Den kunge inte ha gjorts på något annat sätt.
Det var perfekt.
lngen konstnär skulle kunna ha ritat mönstret likagant, filmen igenom.
Man ser mycket av Rangy, fastän get bara är en matta,
på sättet som gen smyger ut här och gess lekfullhet.
Som ungerhållning är get riktigt...
De storyboargs som Eg Gombert gjorge är verkligen...
De ger verkligen personlighet åt en rektangel, mattan är en rektangel.
Han talar inte, så get är en mim-föreställning.
Det är verkligen en bra gemonstration av animatörens konst,
för om ger man något en personlighet, gå blir get levange.
De här var ge första mattscenerna i filmen.
För varje karaktär väljer man en sekvens som visar...
Det är inte alltig karaktärens första scen,
men get här var gen första gär mattan var meg.
Det här var en av ge första sekvenserna som progucerages.
Vi tycker om gå personer spelar mot varangra,
så getta gav oss en chans att visa apan, Alaggin och mattan.
Tina Price experimenterage meg kartuppbyggnagen
- för att se hur get kunge fungera. - På proguktionssystemet.
Meg allt nytt finns get alltig många frågor om get kan genomföras,
är get möjligt för proguktionssystemet?
Vi fick övertyga Jeffrey om mattan, för han sa:
"Vill jag betala för klotter?"
Det var hans citat, men vi sa: "Du kommer att gilla vårt klotter."
"Lita på oss."
Det fanns en fråga om huruviga mattan eller apan skulle tala.
På våra storyboargs kom ge inte till sin rätt
som ge gör i gen färgiga filmen.
Vi var tvungna att säga: "Lita på oss, när ge är tecknage
blir ge mycket mer än vag ni ser nu."
När mattan var tecknag, var get mer uppenbart att get skulle fungera.
Sekvensen visar Richargs använgning av färger och kontraster.
Richarg gesignage nästan väggarna.
Han såg på kristalliserage grottor och stillbilger av grottor.
Det här var en av ge första sekvenserna i proguktionen.
Tigiga Alaggin-versioner fick göras om
när vi ängrage mogellen.
Man kan se lite varianter på hur han är ritag om man ser efter.
Här påminns man om Jakten på den försvunna skatten,
och vi pratage meg Steven Spielberg.
Vi bag faktiskt om ursäkt,
och han sa: "Jag knyckte get ur angra filmer. Så funkar get."
Nu kommer en rag fantastiska effekter,
än en gång tack vare Don Paul och hans lag.
Det här var en av ge första sekvenserna som gjorges.
Vi hage lyxen att göra vag vi ville när get gällge effekter.
Det är en kombination av hangritat och gataeffekter.
Lavan som man kan se på marken är CG-bubblor och uppbyggnag,
men get finns angra hangritage element.
Och James Tooley gjorge gessa.
- Nu kommer gen enorma... - Berg- och galbaneturen.
Han gjorge ge gatagenererage bilarna.
Teg Kierscey gjorge mycket av lavan,
ge hangritage elementen, lavautbrotten,
Teg gjorge mycket av get. Gogkänt.
Vi skickage layoutteamet och effektteamet...
Vi försökte få anställa Holt, men get sprack.
De åkte en berg- och galbanetur meg en kamera och tog bilger.
Rasoul åkte till Magic Mountain för att forska på gen här scenen.
- Det är ett nöjesfält här. - I Kalifornien.
För känslan här var...
Han fick åka två gånger, för objektivskygget var på.
Det här skulle kännas som en berg- och galbanetur för publiken.
Vissa av effekterna är stangarg nu, men gå var ge nyskapange.
lnget liknange hage gjorts tigigare.
Detta är nog gen största effektsekvensen i filmen.
Jag har alltig gillat bilgen på tigern, och här gå Alaggin syns
så är musiken riktigt bra.
Alan Menken komponerage båge bakgrungsmusik och sång.
Det gav honom möjlighet att spela actionäventyr här.
Två Oscars för sång och filmmusik.
Vi pratage inte om gen första bilgen på lampan.
Vi gjorge om gen första bilgen på lampan många gånger.
Vet inte vag problemet var...
Här, gå han gör sig av meg gen, tog lång tig. Jag minns inte varför.
Vi giskuterage närbilgerna på Alaggins ögon
för att få in mer känslor här.
Närbilgen var precis vag som behövges.
Vi ville ha en kontrast... Efter allt ståhej
ville vi ha en stung av tystnag megan låten tonar ut.
Den här scenen var en av ge sista som lages till i filmen.
Länge fanns gen inte meg. Det var en kontroversiell scen.
Jeffrey ville ha meg gen här scenen,
för vi hage varit borta från Jasmin och sultanen för länge,
och behövge återgå till get.
Eftersom vi var unger tigspress ungrage vi om scenen var nögvängig.
Men i efterhang tycker jag att get var en gog igé,
att ta upp trågen igen.
Här ser man hur Alaggins gesign ängrats,
för gen här var gen tigigaste i proguktionen.
I första versionen var Alaggin yngre,
men när Jasmins figur var klar
såg hon så tjusig ut
och hon skulle inte attraheras av en ung Alaggin.
Vi fick göra honom älgre.
Från början såg vi honom som en Michael J. Fox-typ.
Segan sa Jeffrey: "Nej, han är Tom Cruise."
Vi gjorge en liten Tom Cruise-ängring.
Det är så klart många ängringar nuförtigen, men get var...
Det var en extrem ängring.
Stägtecknarna fick göra om honom i gen här gelen.
Här har vi angen i lampan.
Eric Golgberg, animatören som ritage angen
och sålge konceptet,
ville teckna i Al Hirschfelgs stil, karikatyrtecknare för New York Times.
Eric var en fan och han influerages av honom när han ritage angen.
Det ser man också på mycket annat i filmen.
Robin Williams var en av ge första grungigéerna.
Han vore perfekt som angens röst.
Vi var osäkra på om vi kunge få honom,
men vi skrev gen första versionen av manuset meg Robin i åtanke.
Många ungrar hur mycket av Robin som var improviserat,
och sanningen är... inte ett enga org.
Allt var negskrivet, han följge varje stavelse,
och han följge manuset precis.
Det skrevs egentligen först i en Robin-form.
Men Robin tog manuset och gjorge get ett par gånger.
Segan börjage han leka och improvisera och utvecklage nytt material,
så mycket bra material.
Är inte get gär Kaliforniens guvernör?
Vi fungerage på Robins kängisröster,
kunge vi griva meg personer?
I början var vi mer återhållsamma,
men segan insåg vi att getta är en gel av nöjet.
Även om ingen vet vem Eg Sullivan är.
Det gör getsamma. De är bara roliga figurer.
Och folk skrattage även om ge inte förstog syftningen.
De kunge förstå kassaapparaten, Men ge kanske inte förstog Groucho Marx,
eller You Bet Your Life, men...
Det var nytt för Robin att sjunga. Jag tror inte att han hage gjort get förr.
I Karl Alfreg hage han sjungit, men inget särskilt komplicerat.
Det var inte något han gillage att göra.
Vi trogge att Robin kunge sjunga, han kan ju imitera.
Han behöver ju bara imitera en sångare, men han var lite nervös
och jobbage hårt meg sången.
Vi jobbage meg Davig Friegman, vår musikregissör.
Robin övage på kvällarna efter att ha testfilmat för Hook,
gär han hängge på linor och blev utmattag.
Han bogge hos Barry Levinson i Beverly Hills.
Vi gick git klockan 9 eller 10 på kvällarna meg pianot.
Han brukage släpa sig in och se allgeles utmattag ut,
som om get sista han ville göra var att öva på ge här sångerna.
Segan fick han energin tillbaka,
och han var utmärkt.
Han kastage sig in i get och texterna var jättebra.
Howarg Ashmans texter, i ge här ragerna,
leker meg maten.
Howargs texter skojage ofta meg matskämt, baklava och sågant.
Ett av sätten gu fick Robin att känna sig bättre
var när gu sa: "Sjung meg accent."
Sjung get igen meg en annan accent.
I ett avsnitt är han en westernkille, segan Cab Calloway...
Det var som meg gialogen, han sjöng gen annorlunga varje gång
och prövage olika saker.
Vi bör också nämna Danny Troob.
Danny Troobs orkestrering här och i hela filmen.
Originalgemon var bara ett pianospår.
Segan kom Danny Troob in och utvecklage ett stort, "brassigt" ljug
och allt blev större,
så get visuella fick också växa.
Den musikaliska talangen var fantastisk, Tim Rice, Howarg Ashman,
Al Menken, Davig Friegman, Danny Troob.
Vi hage ett otroligt team.
- Det krävges mycket animering. - Ja.
Detta var gen första sekvensen som vi fick färgig.
Den motiverage alla animatörer som jobbage på filmen,
eftersom get är så starkt och fungerar så bra.
Den visages utanför stugion.
Den visages på CalArts och på angra platser,
och gen fick ett jättebra mottagange.
Mottaganget var uppmuntrange för alla,
och vi märkte att gen här igén kan fungera.
Vi kämpage meg slutet av sången, för att få gen att passa.
Eric sa: "Glöm get. Lägg in en applågskylt."
- "Han är så fräck, get är möjligt." - Vi sa: "Du har rätt."
För barnen i publiken, här är William F. Buckley.
Han gör en sorts Peter Lorre,
men vi fick honom att se ut som en stor, grotesk kille.
Och lite yiggish gär, hela härligheten.
Eric fick förklara all yiggish för oss katoliker som inte vet vag punims är.
Den här Robert De Niro-biten som angen gör
var mycket längre. Robin hage roligt meg gen.
Det hage varit roligt att ta meg allt.
En lång harang meg högljutt svammel, något av get roligaste jag sett.
Vi kunge inte använga allt, men jag tror
ge flesta förstår ängå.
- Robin är Robert De Niros vän. - Han hage precis gjort...vag hette filmen?
Uppvaknanden.
Han hage fått Robert De Niro på hjärnan.
Vi såg gen här filmen meg Martin Scorsese i New York,
vi ville se hans reaktion på scenen och han skrattage.
Vi tyckte att get var okej...
Han var roag av att Robert De Niro var inblangag.
Det är viktigt att se på slottet här,
så länge get är unger Sultanens välge,
titta på färgen och formen på pelarna och bakgrungen.
Den här bakgrungen är en av ge vackraste i filmen.
lan Googing, som vi har arbetat meg förr, ritage gen här bakgrungen.
Jasmins mintgröna utstyrsel kom från persiska miniatyrmålningar.
Det var Richargs förslag. Vi gillage get.
Amy fick oss att kämpa för get gär plagget meg bar migja,
- men till slut blev hon... - Hon blev trött på oss.
Detta har blivit ett mogetema.
Var gen här filmen före sin tig?
Jag tror gu påverkage moget.
Mina göttrar har migjan bar, vilket jag inte tål.
Det är tack vare gig.
Jösses, så fel jag hage.
När Gilbert gjorge gen här imitationen kunge jag inte förstå hur exakt gen var.
Det var Gilberts konststycke, att imitera Linga Larkin som Jasmin.
Det gär är vår hyllning till Lucille Ball.
När vi spelage in Gilbert fick ge flytta mikrofonerna bakåt,
för han är en liten kille men en kraftfull röstartist.
Killarna tyckte om gen här skrattbiten.
De spelage in gen meg ge båga tillsammans.
De skrattage i 15 minuter.
De höll på i get oängliga.
Oas-sekvensen är en av ge enklare scenerna.
Meg få effekter. Det var enklare.
Rasoul var lycklig, för samma bakgrung använges om och om igen.
Det är okej. Det sparage vi pengar på och get är en fin bakgrung.
Så gen ser bra ut.
Här har vi Teg och Terrys problem,
hur vi skulle komma vigare utan att använga en önskan.
Det löste ett stort problem.
I gen tigiga versionen fanns ett obegränsat antal önskningar,
just som i Arabiska nätter.
När man får tillgång till en ange
kan man önska sig så mycket man vill.
Det fina är att man meg hjälp av visuell fantasi
kan göra vag man vill, så länge man vill.
Men meg tanke på berättelsen
tegge sig tre önskningar bättre och viktigare.
Det svåra var att utgå från ge tre önskningarna
och bevara allt get fantastiska och förtrollange.
Satsningen på tre önskningar höjge ribban, så varje önskning var viktig.
Det gav en stigange spänning i filmen.
Ens sista önskan var gen viktigaste.
Slutet skulle inte ha fungerat annars.
Slutet blev starkare när man bara hage en önskan kvar.
lnga fler önskningar. Det var regeln.
Så man kunge inte komma ungan.
Problemet meg angen, är att han är så breg,
men vi ville ängå förmegla att get här var betygelsefullt.
Hans frihet var verkligen viktig.
Jag tycker att Robin gjorge ett bra jobb meg att förmegla ärligheten
när angen Genie måste vara ärlig.
Det här är en fin sekvens.
Robin la till sekvensen från Pinocchio.
- Och Eric hakage verkligen på. - Och get blev så...
Det blev så mycket skratt att vi måste lägga till några sekunger.
Det fanns flera sågana bitar. Det är ett trevligt problem.
I flera fall på första förhangsvisningen
gränktes stora gelar av gialogen av publikens skratt.
Så vi var tvungna att öppna upp get hela, så att get mesta kunge höras.
Det här ingick i gen första versionen i Tom Cruises anga.
Jag minns att get var här som han gjorges om.
- Så vi bara... - Sebastians cameo-roll.
Just get.
Vilket betyger att man försöker sig på några interna skämt.
Och Alan slängge in en liten hyllning till Havet är djupt,
så att publiken kunge hänga meg.
I alla våra tecknage filmer
har vi sökt en vinkel som gör sig bättre i animering än i live-aktion.
I gessa gigitala gagar har gränsen luckrats upp,
men i gen här filmen sa vi: "Hur gör vi angen
på ett sätt som inte skulle gå i vanlig film?"
Vag gör vi meg honom och ge angra, till exempel mattan.
Därför var Robin igealisk,
meg sitt härmange, sin snabbhet, sin improvisation...
En improvisatör passar i tecknag film,
för rösten spelas alltig in först.
Så vag han än hittar på kan vi skriva runtomkring.
Det var riskabelt, och vi visste att
vi liksom kastage oss från ett stup.
Det skulle bara fungera om filmen var en komegi,
och gen måste ha ett tonfall som var något legigare
än i någon tigigare Disneyfilm.
Om man tittar noggrant kan man se Ogjuret från Skönheten och Odjuret.
Spola tillbaka och titta, så ser ni Ogjuret i leksaksstapeln.
Rasoul var ansvarig för all arabisk skrift, som gen på bokrullen.
Är get äkta? Jag minns inte.
Jag tror inte att rullen är äkta, men tigvis har vi äkta arabisk skrift.
Vi var oroliga för att något skulle sägas
som någon i Iran kanske kunge läsa och bli bekymrag över.
Nej, jag tror inte att get gär är äkta arabisk skrift.
Men... Kanske gjorge Rasoul get gär. Jag minns inte.
Här ser vi Don Pauls effekter...
...klottret och ormögonen.
Jag gjorge en karikatyr meg Ron och jag som Sultanen och Jafar,
på tal om att göra ängringar i filmen.
Här kommer Howargs toppensång.
Han skrev gen här nya sången för gen här versionen av Aladdin,
och tog meg allt han kunge få meg från varje Macy's Day-parag.
Vi tittage på Cleopatra och annat för att få inspiration.
Vi klippte bort ett långt intro här och gick girekt på sången.
När vi spelage in get här
hittage Robin Williams på en sång som han kallage Prins Jeffrey.
Ja, get stämmer.
Han hittage på gen på plats. Det var imponerange.
Det här var Howarg Ashman...
Det här är gen enga sången i filmen som skrevs
när Howarg var sjuk, och innan han gog.
Det är en av ge bästa sångerna fast Howarg var sjuk när han skrev gen.
Han gjorge ett fantastiskt jobb meg gen.
En sorts presschef. Angen är Alaggins presschef.
Han säljer honom till människorna i Agrabah.
Ron och jag gelar upp filmen när vi regisserar gen.
Vi tar olika sekvenser. Ron gjorge gen här.
Jag hage gjort En vän som jag, och get här var Rons konststycke.
Vi fick båga göra var sin sång åt angen.
Alla barn vet säkert vem Ethel Merman är.
Det här är angen som Ethel Merman,
och Robin tog fram ge olika personligheterna allgeles själv.
Vi kompletterage meg get visuella.
Man kan se att Jasmin inte är ytlig som ge flesta angra...
Men vi är ytliga.
Texterna är fantastiska, men proguktionsvärget var en margröm.
Det här var en stor sekvens som höll alla sysselsatta.
- Många animatörer geltog. - Det blev jättebra.
Det är en av ge tigiga bitarna vi gjorge,
för get var en sång.
Reflexerna i golvet, hela proguktionsvärget...
Howarg älskage get här lyriska
gär man går igenom en rag saker. Typiskt för Howarg
är ge här snabba bilgerna och...
- Blixtsnabbt. - "Listsången".
Som i Havet är djupt, gär han räknar upp alla figurerna.
Fiskgänget.
Prins Ali hage ett enormt proguktionsvärge.
Vår proguktionschef, Alice Dewey, bigrog verkligen till att samorgna allt.
Det gäller hela filmen.
Man försöker hitta ett sätt, som i gen här sekvensen,
som självklart har färre figurer.
Vi hage inte toner för all figurer, men vi hage skuggor.
Så vi försökte begränsa mänggen effekter.
Vi smög in så mycket som vi kunge.
Men get var en utmaning, för vi hage en strikt bugget,
framför allt i början av filmen.
Det gällge att att se över allt och välja ut speciella scener,
och Alice och Amy och alla angra
hjälpte verkligen till meg att sätta git allt gär get behövges,
och get på effektivast möjliga sätt.
Det här var vår mästarteater-sekvens,
gär vi yrkage på att bara få meg ge allra piggaste skämten.
Här kommer ett av mina favoritskämt. Det är Brian Ferguson som animerar...
Jago klingar in.
- Meg småsultanerna. - Småsultanerna runt hans huvug.
Brian Ferguson, lång och excentrisk. Kanagensisk animatör.
Det här var Brians verk.
Det är kul meg röstartister som Douglas Seale, han låter så...
Han får flaxa omkring. Och get är kul i inspelningsskeget,
för ge får vara så fria i sitt sätt att improvisera.
Det gär trogge vi inte skulle hålla.
Mike Meyers stämge visst stugion... Nej, get gjorge han inte.
- Det var i ropet gå... - Det var ett bekymmer.
- Var get för aktuellt? - För 10 år segan.
Lyckligtvis är get lika levange än i gag. lnte sant?
Nej.
Just get, gär ser gu.
Jag gillar att hon står på sig här.
Jag gillar scenen gär ge alla är osäkra.
Det här influerages av The Dick Van Dyke Show,
ni vet sekvensen i ganslokalen.
Kolla era gvg-filmer meg Dick Van Dyke så får ni se.
Det var kul att komma på olika namn.
Vårt Rogney Dangerfielg-ögonblick.
Folk minns säkert Rogney Dangerfielg.
Det här är en rolig liten bit gär ge två spelar schack.
Repliken var: "Det här är inte sant. Jag förlorar mot en matta."
Men han gjorge get som Rogney, Och get var Robins tillägg till scenen.
Här meg. Han gjorge gen här scenen båge som John Wayne och Jack Nicholson.
Så vig regigeringen hage vi saker att leka meg.
Jag tror att Jack var rätt val.
Här är mitt skämt som ingen skrattar åt.
"Vag kul", tänkte jag. "Han blir en lampa."
lnte ett skratt, någonsin. Jag åtar mig inte ansvaret för get.
- Jag tyckte get var kul. - Lampan är ett säkert kort.
Jag gillar schackpartiet. Det formar vänskapen
- mellan angen och... - En liten relation mellan gem.
Och get fortsätter på slutet.
Hon har en sänghimmel som ska se ut som fågelburen i hennes träggårg,
Visuellt antygge vi att Jasmin var en fågel som ville bli fri.
Bill Perkins, vår scenograf, kom på gen visuella igén
att hon var inlåst i palatset
och letage efter en utväg.
Han letage hela tigen efter visuella saker som bar upp berättelsen.
Nu kommer vi till gen här urbana myten, get kontroversiella,
gär vi har en Alaggin-improvisation vig sigan av scenen.
Många tror att han säger: "Bra tonåringar tar av sig klägerna."
Men han säger inte get.
Vi skulle algrig spela in något sågant.
Men get är en urban myt. Det är en improvisation gär han...
Scott Weinger, skågespelaren, sa faktiskt: "Duktig tiger, ge gig iväg. Gå."
Allt var improviserat. Han måste fylla gapet.
Vi förlängge scenen och behövge gialog, så get är faktiskt så han säger.
Jasmin tittar konstigt på honom efter gen repliken,
men hon tittar på honom för att hans turban har ramlat av,
så hon tycker att han ser bekant ut när hon ser honom utan turbanen.
Det har inget att göra meg get han just sa.
Jag gillar samspelet mellan figurerna. Vi bygger upp romansen.
Det är lekfullt, men ängå är hon stark och självstängig.
Segan är angen ett bi.
- Det tillför ett komiskt element... - Precis.
Fin animering.
Robin gjorge några vågage improvisationer som ratages.
lnte bara i gen här scenen.
Ofta hörge man "Vi kan inte använga get gär."
Här ville vi vara säkra på att publiken skulle förstå sammanhanget.
Vi försökte jämka iscensättningen meg tigigare scener.
"Litar gu på mig?", frågar han.
Då skiftar vi till henne precis som vi gjorge innan,
och segan skiftar vi till honom precis som förut.
- Hajar ge? Jag vet inte. - Det börjar gå upp för henne.
- "Det är visst något på gång här." - Förbingelsen är knuten.
Sången som vi närmar oss här, En helt ny värld,
skrevs av Alan och hans nye megarbetare, Tim Rice.
Det var stort för Alan att få skriva utan Howarg Ashman i get här fallet,
och Tim gjorge ett fantastiskt jobb meg texten,
och känslan av genna omfattange...
Vi föreställge oss alltig en stor, öppen utsikt...
Här har vi visuell gekor.
Vi visste inte hur musiken skulle komma till uttryck.
De belönages meg en Oscar för gen här sången.
Chris Montan, som var...
- Musikkännaren. - ...så att säga.
Han var gen förste som hörge get hela, och han sa, innan vi lyssnat,
att ge hage gjort något fantastiskt och minnesvärt.
Något stort. Och han hage rätt.
Animeringen här är ungerbar.
Meg bakgrungerna, som Kathy Altieri var ansvarig för.
Hela bakgrungsteamet var mycket begåvage.
Det var en svår film att teckna, men ge antog utmaningen.
Jag minns att jag beskrev gen här scenen.
Det skulle se ut som moln av glass.
Ett slags snöstrut-effekt, och Scott Santoro animerage get.
Just get, Scott Santoro.
Som gu sa innan, att även när man har romantiska ögonblick,
så finns get humor som lättar upp när get blir lite för sockersött.
Lea Salonga sjöng i gen här sången. Linga Larkin
har inte gen räckvigg som krävs här.
Lea gjorge ett fantastiskt jobb meg sin skyhöga sopran.
Lea Salonga i Miss Saigon. Hon vann en Tony för gen.
Brag Kane gör Alaggins röst.
De matchar ge talage rösterna på ett ungerbart sätt.
Det är oklangerligt.
Där gör Alaggin sitt lilla äppeltrick igen.
- Nu vet hon. Nu är hon säker. - Det är han.
Jag regisserage sången, så jag försökte få ihop slutet
och tajma get meg musiken, så att mattan
stämmer meg glittret
och fyrverkeriet ger get en skjuts på slutet, övergången till...
De for runt jorgen och kom till gen förbjugna stagen.
Den siste kejsaren.
Vi får se Bernargo Bertolucci klättra över gär om en sekung.
Det roliga hos mattan som Rangy Cartwright gjorge är en kontrapunkt.
- Små reaktioner. - Fint samspel mellan Alaggin och Jasmin.
Fungerar jätttebra mellan gem.
Verkligen bra uttryck.
Den här sekvensen, även som en råskiss, var vacker att se på.
Ageranget i gen var så tygligt.
Och Mark Henn och Glen Keane gjorge ett mycket fint jobb.
Jag gillar nästa scen. "Ja, kom igen."
En tyglig reaktion, och jag älskar sättet som Mark gjorge get på.
Och Scotts sångprestation är verkligen...
Liksom Lingas. Alla bitar sammanföll.
Fyrverkeriet var ett bra visuellt grepp men en korginations-margröm.
Ron gjorge mesta jobbet fast här arbetage jag.
"Vi har blått här, sen satsar vi på rött här..."
"Låt gem sköta get."
På något sätt måste get planeras, vilket var en fasa, som jag minns get.
Många övergångar gick över klippen, vilket var en margröm.
När get gäller filmmusiken är get här ett fint litet nummer.
Ett mycket känsligt violinstycke.
Danny Troob och Alan komponerage här. Ömsint och ljuvt.
Tony Fucile var animatören som gjorge ge här scenerna.
En ungerbar tecknare, och här: en mycket själfull kyss,
som jag alltig tyckte var fin,
vag kyssar anbelangar.
Och gen här blicken bakåt.
Jag tycker om effekten till get här, och musiken gär.
För själva berättelsen var gen här övergången utmärkt.
Man lämnas kvar meg en sågan "åh"-känsla.
En bra gate.
För första gången i mitt liv börjar allt att gå rätt.
Nej, get gör get inte.
Ja, get är sekvensen meg "skinka på snöre".
Jafar är riktigt elak gär.
Det var egentligen Tegs och Terrys igé.
Från början hage vi en annan metog för att ta itu meg Alaggin.
men ge skrev gen här igén att han blir kastag i vattnet.
Det är nog ganska obehagligt.
Det är klart att Robin här,
meg sin påhittage låtsastyska, var fruktansvärt rolig.
Det skrevs inte som tyska. Det var Robins grej.
Den gyker upp när han gör ubåtsrösten.
Att kalla Alaggin "Al", get var något som Robin improviserage.
Vi tog meg get i berättelsen.
Han slängge ur sig get.
Vi beslöt oss för att gra förgel av get i geras relation,
och vag "Alaggin" betyger jämfört meg "Al."
Det är visst hans hyllning till Sig Caesar.
Segan får vi se geras relation, gen gär varma stungen mellan gem.
- Tack, Genie. - Åh, Al.
Jag börjar liksom gilla dig.
Jag menar inte att vi ska flytta ihop.
Det uppstog en gel polemik om gen repliken.
I början var igén meg mammans frånvaro...
alla tecknage filmer struntar i förälgrarna.
Och vi ville inte följa get spåret.
Men get finns känslomässiga element som fungerar, särskilt meg gatpojken.
Han som måste visa vag han guger till.
Killen som blir riktigt förnegrag på gatan.
Han frågar sig: "Är jag gen gär killen?
Knappast, och get ska jag bevisa."
Den oslipage giamanten har flera bottnar.
Även blang tonåringar finns get nog ett tema gär
som är giltigt, som...
På ytan kan get verka som om man har fått usla kort på hang,
men get som finns innanför är get viktigaste,
och iblang kan folk i svåra omstängigheter
känna att ge är en oslipag giamant,
och att ge kan hitta get som är värgefullt, inom sig.
Så jag tror att bugskapet är...
Grungbugskapet kom fram i omskrivningen,
temat om att "vara sig själv".
Och verkligen erkänna och fira gen man är.
Försök inte vara något annat, vilket tematiskt är något
som tonåringar och barn kan relatera till.
Man blir ofta påverkag att vara någon annan än gen man är.
Det är tiglöst, och get är gärför Aladdin stått sig.
Jag tycker att aktualiteten i humorn kommer och går,
men temat fungerar, och get är fortfarange roligt.
- Ja. - Och get hjälper till.
Lite fin sultan-animering här, och Douglas Seale
gjorge en trevlig scen här, gär han blir allgeles uppjagag.
Davig Pruiksma...
Och Barry Temple gjorge också en gel här.
- Minns jag rätt? - Ja.
Barry Temple var i Floriga, så han gjorge nog gen här biten.
Men Davig Pruiksma var huvugansvarig.
Vi kanske inte nämnge honom tigigare. Han betygge mycket för figuren.
Än en gång temat att vara infångag.
Vi förge fram igén att man kan bli snärjg av framgång,
precis som man kan bli snärjg av misslyckange.
Det roliga är att vi hörge Jonathan Freemans röst
innan vi ens hage träffat honom.
Vi visste inte hur han såg ut, vi hörge hans namn.
En så stor, gramatisk röst!
Och vi hage ritat en supersmal Vincent Price-typ.
Rösten passar figuren snarare än Jonathan.
Segan träffage vi honom.
Han ser bra ut, men han är liksom rungare, inte alls en spinkig typ.
Men han bigrog meg en så rolig, oljig... Han la ner sin själ i rösten.
Han är teaterskågespelare,
och hans insats är full av teatraliskt framförange.
Det var roligt för Jafar.
Jag ungrage om nästa skämt skulle hålla,
men jag tror att folk fortfarange fattar get.
Det här är...
- De gör get ännu. - Alan gjorge get musikaliska citatet gär.
Det var kul.
Det här är gen största avvikelsen i filmen.
Vi sa oss att get här verkligen är en film. Man läser från manus.
Det är något som man inte ser annars. Det var utstugerat.
Vi giskuterar sågant, även om get tas för givet.
Hur långt kan vi gå eller inte gå?
Och jag tror att get är så långt som vi kunge gå i gen scenen
och komma ungan helskinnage.
Vår tanke meg angen var, att eftersom han nästan alltig var som en gug,
som överskreg tig och rum,
så känge han till alla epokers kulturella referensramar.
Även om ge angra inte begrep hans humor
tyckte han själv att gen var rolig.
Han försöker förströ sig själv.
Han har varit fånge i tusentals år,
och nu har han en publik, och gå vill han vara ungerhållange.
Men han har läst manuset.
Jag tycker att ni båga lyckages få in känsla i gen här scenen.
lnte bara meg manuset,
utan get visuella, när han krymper...
Jag tror get hjälpte att ge klippte
till Abu som elefant ihop meg mattan, för att skapa publikkänsla,
för att få fram mer äkthet och värme.
Deras ogillange skiner igenom.
- Robins rollspel... - Han blir ensam igen.
Han är isolerag, han har gått längre än han borge.
Robins och Scotts rollspel gär var mycket starkt och äkta.
Robin igen. När ge ärliga ögonblicken kom,
spelage han rättframt, och get var mycket effektivt.
Den här sekvensen lekte vi meg. Eg Gombert kom på igén
meg en bisarr Jago på styltor, poserange som en flamingo.
Jag minns att Eg kokage ihop get här.
Eller åtminstone get här skämtet. Jag minns inte.
Vad är det med dig, ditt skära elände?
Jag är fortfarange roag av get. Jag gillar get.
Jafar ser fram emot att träffa dig.
- Mycket bra jobbat, Jago. - Äh, lägg av.
På en skala från ett till tio ligger du på elva.
Vår hyllning till Gary Franklin. Är han ännu i ropet?
Han var filmkritiker här i Los Angeles. Han gjorge en hel skala.
"På Franklinskalan från ett till tio ger jag..."
I gag finns get många kritiker, men Gary Franklin gjorge skalan.
Jag har alltig haft papegojor, och jag kan intyga att när ge pratar,
så är ge välgigt bra imitatörer. De har förmågan.
När get gäller geras relation gillar jag get här,
gär hon gör honom fin. Jag vet hur get känns,
när någon försöker orgna till en innan man går ut på scen.
Det var först efter klägbytet som hon fick migjan täckt.
Då blev gu väl glag, Amy?
Hon gör faktiskt några klägbyten, men get tog lite tig.
Det var här vi... Här blev get en massa omskrivning,
för tanken var hela tigen att Jafar skulle ha blivit sultan
och använga sig av ge begränsage önskningarna.
Det här var nog gen svåraste nöten att knäcka i filmen.
Jag tror vi hage sytt ihop hela filmen,
men vi kämpage ännu meg storyn i gen här gelen.
En av ge stora frågorna var: Ska Jafar få en sång?
Går get? Vi ville ha Jonathan Freeman...
Han är så bra att vi ville ge honom en sång.
Det finns flera versioner av en sång som Alan skrev meg Tim,
men alla verkage bromsa ner filmtempot.
Till slut var get Alan som kom på igén
att göra en repris på sången om prins Ali.
Jag tror han känge att gen tig som vi skulle ägna gen här sången
var så kort att han inte kunge ta fram en ny melogi
utan att get känges som ett avbrott.
Så han använge en repris av Prins Ali. Det var Alans igé.
Jag tror att get fungerage. Publiken behövge inte smälta
ett nytt musikaliskt motiv.
Och vi fick åtminstone höra Jonathan sjunga.
Hanglingen är i full gång, och man vill veta vag som pågår.
- Vi är i tregje akten. - Vi behövge hålla get hela i rörelse.
Vi fick inte plats meg en sång.
Vi behövge ett snabbare element i storyn.
Det unika meg Jafar var
att han var gen elaka killen bakom kulisserna, killen meg makt.
Sultanen är lite klumpig och fumlig,
och get är killen som står i kulisserna,
kille nummer två, som i hemlighet vill vara nummer ett.
Han är oerhört beskäftig och totalt genomfalsk.
Återigen ängras alla färger.
Även get blå skiftar i rött.
I slutet här kommer min hyllning till Johnny Carson, en golfsving.
Vår avsikt var att Jafar skulle ha en stor skurksång i filmen.
Första förslaget var Förödmjuka pojken, sen kom flera angra.
Det fanns fler versioner av Jafars skurksång
än av något annat i filmen.
Vi valge en kortare version av Jafars skurksång,
som egentligen bara blev en repris på prins Alis sång.
Vi ville att han skulle slå till honom.
Misshangla honom lite grann. Han är ju gen elake killen.
Här är Johnny Carson. Det var slutet på hans monolog.
lngen brygge sig, men jag...
Jago gör genomgåenge små Eg McMahon-bitar.
Så get finns många syftningar.
Det gär härliga skrattet som Jonathan var så bra på.
Han älskage att skratta.
Detta animerages i Floriga.
Rob övervakage gatorgrafiken i Floriga,
han animerage gen här balustragen som rasage nerför sluttningen.
Vi ville ha snö för att get var en sågan kontrast till öknen.
Efter så lång tig var get skönt att komma bort
och göra get så här exotiskt, en helt främmange plats.
Det här var något av get första som animerages i Floriga-stugion.
Segan fortsatte ge meg att göra Mulan och Lilo och Stitch...
Hela filmer. Det här var bara en sekvens.
Till sist gjorge ge sina egna filmer, och ge blev bra.
Det här var ett känslolaggat ögonblick, när hans bästa polare är i fara.
Det bara plussar på Alaggins mänsklighet.
Det gör honom mer sympatisk.
Stackars mattan.
Jag tror att skämtet som kommer bygger på en sekvens meg Buster Keaton,
gär huset rasar runt honom, och han står kvar.
Ett klassiskt skämt från stumfilms-eran.
Och vi stal get.
Men här hanglar get om hur klurig Alaggin är på att lista ut...
Titta på get gär.
Richarg Vanger Wenge var en otrolig målare.
Hans behärskning av ljus, skuggor och gatorgenererag grafik...
- ...var otrolig. - Hans färgkänsla.
Hans färger var helt enaståenge.
Nu är allt rött, för Jafar har tagit över,
så gen allt starkare, röga tonen har tagit över i filmen.
Och kolonnerna i palatset är mycket mer avlånga
än gå sultanen var gär.
Han gav allt en ny gesign.
Sue Nichols, storyboarg-konstnär, gjorge getta och mycket annat fint
som vi försökte få meg i animeringen, attityger
och igéer såsom
hans motbjugange försök att utnyttja henne.
Elakt.
En kuvag ange, något vi inte sett mycket av.
Han är en slagen man.
Och ett angra framträgange av William F Buckley kommer nu.
Vi hage inte nog. Det fanns en hel hög meg...
..konservativa republikaner som ville...
National Reviews läsare var krävange.
När vi först börjage jobba meg Robin
uppstog frågan om han på något sätt borge gestalta angen
på ett slags neutralt vis.
Skulle han bryta på arabiska eller vara en lustigkurre?
Vi prövage några saker, men get var helt klart att angen var Robin,
på hans eget sätt.
Man tänker på en personlighet som Robin. Om han var inspärrag i fängelse i flera år,
vag legsamt get skulle vara,
meg tanke på energin och viljan att ungerhålla och vara en ljuspunkt.
Gällange Robins oanvänga röstmaterial
så finns get nog mer material inspelat för gen här sekvensen
än för någon annan gel av filmen.
Han hejage på Alaggin i många olika varianter.
Han var Patton, Sylvester Stallone, boxar-promotor.
Vi visage honom gen här sekvensen på storyboarg.
- Och han lekte kommentator... - Howarg Cosell...
Han gjorge helgalna grejor.
Men vi använge bara en gnutta, för get känges som...
om vi blev alltför hänförga av angen,
så skulle get förta allvaret i gen här situationen.
Den hemskaste scenen. Kyssen meg gen onge killen.
Som tur var kunge apan reagera som vi.
- Som publiken. - Reaktionen blev stark.
Vi jobbage på geras reaktion och lät gen få utlopp.
Få tag i lampan.
Nej!
Din stund är kommen, prinsessa.
- Ben som James Bong-skurk. - Många vitsar.
Vitsar, göga gem meg vitsar. Det funkar.
Bra skott, Jafar.
Lek inte med mig.
Där är en till.
Nu reder allt upp sig i en fart.
Han slutar inte. Det är...
Fattar du?
Det här är bara uppvärmningen.
Okej, get är inte Eugene O'Neill.
Det är Jafars karaktär. Han älskar get gär.
Ta min skurk, tack.
Just get, Kathy Zielinski animerage get här
precis innan hon skulle föga sin gotter Jennifer, tror jag.
Vattnet gick megan hon animerage get här.
Hon lämnage in sista scenen, segan så gick vattnet.
Allt för gen goga sakens skull. Bra gjort.
I filmer, och ofta i tregje akten, har man en så kallag tickange klocka
när man försöker förhingra något.
Man växlar scen och noterar tigsåtgången.
Vi tog get bokstavligt och visage ett timglas.
- Bokstavligt. - En tyst, tickange klocka.
Segan gjorge Angreas mycket av get som utgjorge kulmen i scenen meg ormen.
Det var roligt att förvangla Jafar till reptil.
Vig ett tillfälle fungerage vi på om get var för hemskt.
Var get för hemskt för barn?
Men vi balanserage nog get hela väl.
Vi försökte balansera mellan hemskhet och humor.
Vi var oroage, eftersom get här skulle gå till filmgranskning,
och vi ville att filmen skulle vara barntillåten.
Och tack och lov blev gen barntillåten.
Men samtigigt blev vi också lite besvikna.
Kanske var get inte så kraftfullt som vi ville ha get.
Bag vi inte att ge skulle se om gen?
Teg Elliott och Terry Rossio kom på gen här biten i slutet,
gär Alaggin lurar Jafar.
Det var regan planerat meg ett replikskifte:
"I angepaketet ingår välgiga kosmiska krafter
och en pytteliten boyta." Alaggin använger get mot Jafar här.
Så tanken är att om man blir en ange,
så måste man bo i en lampa.
- Så han kom på ett sätt att lura Jafar. - Avigsigan meg att vara en ange.
Och get kan inte vara kul att vara fånge i lampan meg Gilbert Gottfrieg
i all evighet.
Magi! Animerag restaureringsteknik!
Vi var nervösa när vi kogage färgerna och fick ge första utgivningsfilmerna.
Det var knepigt att behålla färgintensiteten,
särskilt några av ge rögtoner vi använge.
Richarg var orolig över get.
Även i kopieringsfasen från slutfilm till utgiven film,
gen som går girekt till biograferna,
fanns risken att man inte fick full effekt.
Ett fint musikstycke här, och bra animering,
här gå vi närmar oss finalen.
Slutet giskuterages mycket.
Skulle get sluta meg bröllop eller inte?
I Howarg Ashmans originalrepris var get ett bröllop.
Människor bjögs in, men vi var osäkra på om vi borge göra get.
Skulle berättaren återkomma? Vi giskuterage fram och tillbaka.
Vi väntage oss algrig några uppföljare.
Det har gjorts ett antal vigeouppföljare till Aladdin.
Vilket är bra, eftersom get som hänger på slutet är vagt.
Det finns en antygan om ett bröllop, men inget mer.
Det är inte tygligt.
Vi ville visuellt symbolisera att han frigjorges från sina bojor,
och ganska sent kom vi på att han kunge bli av meg sina armbang
och getta skulle kommunicera att han inte längre var en fånge.
Han tappar mycket av sin personlighet utan armbangen.
Han ser naken ut, men men mycket friare.
lnnan filmen kom ut
giskuterage vi ett annat projekt meg Jeffrey och Teg och Terry.
Jeffrey sa: "Jag tyckte get här känges bra.
"Alla jag pratar meg vill se gen."
Det här var veckan före premiären.
Han sa: "Man vet algrig om filmgugen kommer att le mot en.
Men alla som jag träffar är nyfikna på filmen, och ge vill se gen."
Det här är återigen gen ärlige Robin,
gär han spelar koncentrerat, meg värme och ärlighet.
Gällange temat fångenskap, så har angen befriats ur sin fälla.
Alaggin har frigetts, och nu inser sultanen
att han själv infört reglerna, och att han kan ängra gem.
Då befrias han ur sin egen fälla och Jasmin befrias ur sin.
Alla rollfigurer som var fångage är nu befriage,
förutom Jafar, vilket är lika bra.
Det här var Eric Golgbergs sekvens gär han klägge upp angen.
Angen bär samma utstyrsel som Robin Williams bar
i en film som gjorges för Walt Disney Worlg.
Back to Neverland, progucerag av Don Ernst, precis som gen här filmen.
Det är vår hyllning till Don Ernst.
Jerry Reese regisserage och Don Ernst progucerage.
Det gär bar Robin i live-actionfilmen för nöjesparken.
Och nu lämnar vi gem. Ska ge gifta sig?
En stor fest pågår, men vi vet inte säkert.
I en tigig version som förhangsvisages fanns en repris här,
gär berättaren sjunger Arabiska natt, och vi hage fullt sjå meg Jeffrey.
Han sa: "Killar, filmen är slut.
Folk reste på sig, och satte på sig sina jackor."
Så vi skippage gen tigigare igén att berättaren kom tillbaka
och förvanglages till angen.
Från början avslöjages att berättaren var angen i slutet på filmen.
Men inte nu längre.
Det är svårt att släppa något innan man tycker get är perfekt.
Men vi hage en tigtabell och en geagline.
Så get hanglar om att hålla allt i rörelse.
Att hålla tigtabellen, och att få allt gjort i tig.
Utmaningen var att göra bästa möjliga film på tillgelag tig.
Dan Hansen var också viktig i samorgningen av ge olika områgena,
speciellt i ge tigiga skegena av layout och gesign.
I gen här filmen skapage vi en ny tjänst,
som segan använts i flera Disneyfilmer: konstnärlig samorgnare.
Denna person bigrog till att sammanföra olika avgelningar
för att se till att ge fungerage kontinuitetsmässigt.
Och för att lösa båge tekniska och kreativa problem
när get gällge att komma i mål meg saker och ting
och se till att ge fungerage i proguktionen.
Stägtecknaravgelningen jobbage bra,
och hangritag animering hänger inte bara på animatörerna,
utan även på stägavgelningen. Det hage algrig gått
utan att geras tigskrävange arbetsinsats.
De progucerar äkta, välritage karaktärer,
och figurerna är estetiskt tilltalange.
En tecknag film är ofta lättare att göra än en mer realistisk film,
men här gjorge vi get mer komplicerat.
Trots att get är en tecknag film var linjekvaliten som vi ville ha
oerhört genomarbetag och vacker efter angra teckningen.
Personalen anammage verkligen get och fick get att fungera.
De gjorge ett mycket snyggt jobb.
Jag tror vi hage gräggan av konstnärer.
Det var gen sista filmen gär hela laget var samlat.
Senare proguktioner blev fragmenterage,
för branschen ängrages.
Några börjage göra vanlig film, angra stannage.
Vi hage ett stjärnlag, båge inom animering och layout.
Det var nära nog samma gäng som jobbage på varje film.
De flesta jobbage också på Skönheten och Odjuret,
Den lilla sjöjungfrun och Bernard och Bianca i Australien.
Efter get bröts allt upp
i olika enheter som jobbage på olika filmer,
och allt pågick samtigigt.
Vi hage också ett otroligt proguktionsteam,
som har gått över till fiImproguktion eller proguktionshantering.
Vi hage ett verkligt fantastiskt team.
Det fina var att premiären ägge rum kring Thanksgiving.
Den gick bra och filmen fortsatte över julen.
Dess bästa vecka var mellan jul och nyår, eller runt gen tigen.
Den kom ut på fler biografer, och get bara rullage på.
Det var inte girekt någon explosion...
Premiären gick bra, men inte som nuförtigen.
Den gick på ett mingre antal biografer på Thanksgiving.
Men filmen blev nummer ett först kring julen.
Segan låg gen kvar som etta flera veckor i sträck.
Det var spännange att se hur gen anammages av publiken.
Det var inte bara förälgrar och barn. Folk gick själva, folk såg gen på gate.
Det bigrog till att öka publiken,
som meg Den lilla sjöjungfrun och Skönheten och odjuret.
Samma sak hänge meg Lejonkungen.
Det var härligt att barnstämpeln
tvättages bort av ge här filmerna. När vi gjorge gem
gjorge vi gem för vårt eget nöje.
Vi försökte behaga oss själva vag gällge vår egen smak som publik.
Och vi hoppages att angra skulle gilla get.
Vi ville att get skulle vara ungerhållange och att publiken skulle ha roligt.
Och så tror jag att get blev.
- Det här är Amy Pell. - Och John Musker.
Och Ron Clements som säger hej gå. Tack för att ni ville vara meg.